Dupฤ instaurarea dictaturii lui Lenin, acesta a visat sฤ extindฤ incendiul revoluลฃionar în Europa, apoi în întreaga lume. Acest vis rฤspundea, întâi ลi întâi, faimoasei devize „Proletari din toate ลฃฤrile, uniลฃi-vฤ!” din Manifestul partidului comunist al lui Marx.
Visul comuniลtilor corespundea ลi unei imperioase necesitฤลฃi: revoluลฃia bolลevicฤ nu se putea menลฃine la putere ลi dezvolta dacฤ nu era protejatฤ, susลฃinutฤ, reluatฤ prin alte revoluลฃii în ลฃฤrile cele mai avansate – Lenin se gândea mai ales la Germania, cu proletariatul sฤu foarte organizat ลi formidabilele sale capacitฤลฃi industriale. Aceastฤ necesitate conjuncturalฤ s-a transformat curând într-un veritabil proiect politic: „revoluลฃia mondialฤ”.
Înfrângerea Germaniei imperiale ลi a Austro-Ungariei a provocat în Europa un cutremur politic însoลฃit de un enorm vârtej revoluลฃionar. În Germania, încฤ înainte de capitulare, se rฤscoalฤ flota de rฤzboi. În decembrie, 1918, Rosa Luxemburg ลi Karl Liebknecht, în fruntea grupului Spartakus, pฤrฤsesc Partidul Social-Democrat ลi fondeazฤ Partidul Comunist German. În ianuarie 1919, spartakiลtii declanลeazฤ la Berlin o insurecลฃie, înฤbuลitฤ imediat de guvernul social-democrat.
„Republici sovietice” în Germania
Au fost instaurate „republici sovietice”, întâi la Bremen, apoi în Bavaria. Pot fi considerate aceste „republici ale Consiliilor” (în sensul de „sfaturi” – soviete) apariลฃii spontane? „Modelul” exista de cel puลฃin un an: statul creat de Lenin. La fel ลi ideologia, ca ลi modul de acลฃiune. Oricum, au fost efemere, marcând totuลi începutul unui ลir de revoluลฃii de esenลฃฤ comunistฤ. Primul stat dupฤ Germania unde s-a aplicat formula Kominternului a fost Estonia, invadatฤ la 18.11.1918 de douฤ divizii ale Armatei Roลii, în furgoanele cฤreia au sosit ลi membrii unui guvern comunist, alcฤtuit în Rusia sovieticฤ. Trupele sovietice au fost stopate ลi s-au retras, dar urmele ocupฤrii unor localitฤลฃi estoniene sunt îngrozitoare.
Atentat împotriva regelui Bulgariei
Dupฤ Estonia, i-a venit rândul Bulgariei sฤ cunoascฤ o epocฤ de pronunลฃatฤ instabilitate. Între 1923-1925, vecinii noลtri s-au confruntat cu atentate cu bombฤ ลi asasinate politice în serie. În iunie 1923, a fost omorât primul-ministru Alexander Stambuliiski, înlocuit cu Alexander ลขankov. În septembrie, comuniลtii au organizat o rฤscoalฤ, reprimatฤ cu duritate dupฤ o sฤptฤmânฤ. Partidul a schimbat atunci tactica, trecând la acte de terorism. La începutul anului 1925, a fost atacat sediul unei subprefecturi, eveniment soldat cu patru morลฃi. Dupฤ trei zile, la 11 februarie, în plin centrul Sofiei, a fost comisฤ o crimฤ monstruoasฤ, cu pronunลฃat substrat politic: uciderea lui Nikola Milev, deputat ลi jurnalist care, pe lângฤ funcลฃia de director al ziarului „Slovet”, era ลi preลedintele Sindicatului ziariลtilor bulgari. La începutul lunii aprilie, conspiratorii au încercat sฤ loveascฤ la vârful puterii organizând un atentat împotriva monarhului însuลi. Ca prin minune, tentativa de regicid a eลuat, Alexandru I scฤpând cu viaลฃฤ. ลansa l-a ocolit, din nefericire, pe generalul Kosta Gheorghiev, un apropiat al regelui, ucis la 15 aprilie. A venit apoi cel mai izbitor dintre episoadele acelor ani de violenลฃฤ politicฤ în Bulgaria. La 17 aprilie, în timpul funeraliilor generalului Gheorghiev, în catedrala Celor ลapte Sfinลฃi din Sofia o îngrozitoare explozie a provocat prฤbuลirea cupolei: au fost numฤraลฃi o sutฤ patruzeci de morลฃi între care paisprezece generali, ลaisprezece ofiลฃeri superiori, trei deputaลฃi. Potrivit lui Victor Serge, atentatul fusese organizat de secลฃia militarฤ a partidului comunist.
Dupฤ alte surse, comanditarul dinamitฤrii catedralei era Meir Trilisser, ลeful secลฃiei pentru strฤinฤtate a Cekฤi, apoi vicepreลedinte al GPU, decorat în 1927 cu ordinul „Drapelul Roลu” pentru serviciile aduse. În anii ’30, Trilisser a fost unul dintre cei 10 secretari ai Kominternului, controlând activitatea acestuia din partea NKVD. Printre „alte surse” se aflฤ Arkadi Vaksberg, autorul volumului „Hotel Lux” (apฤrut, în traducerea Mihaelei Zoicaล, la ed. Humanitas, în 1993), competent cercetฤtor al arhivelor secrete, care afirmฤ cฤ „figura adevฤratului stฤpân al Komin ternului din timpul întregului deceniu al patrulea, omul care a fost concomitent membru al Comitetului Executiv, al prezidiului ลi al secretariatului Kominternului” a fost Meier Trilisser. Bolลevic încฤ din 1901 (avea pe atunci 18 ani), Trilisser a ajuns sฤ ocupe, în 1921, un post înalt în Ceka (ลeful secลฃiei pentru strฤinฤtate); patru ani ลi câteva luni mai târziu, el devenea vicepreลedinte al GPU. Dintre numeroasele acลฃiuni puse la cale ลi executate de agenลฃii din subordinea lui amintim: dinamitarea catedralei din Sofia, unde se aflau regele Bulgariei ลi întreg Guvernul. În 1927, Trilisser a fost decorat, între altele, pentru „devotamentul sฤu faลฃฤ de cauza revoluลฃiei”. La 2 februarie 1940, decoratul cu „Drapelul Roลu” ลi-a încheiat în subteranele de la Lubianka glorioasa carierฤ de cฤlฤu, conspirator ลi diversionist, primind din partea idolului sฤu, Iosif Vissarionovici Stalin, un cadou fierbinte sub forma unui glonลฃ în ceafฤ. Devenise, între timp, „spion japonez ลi britanic”.
Ungaria sovieticฤ
Pentru autorii monumentalei lucrฤri „Le livre noir du communisme”, Ungaria reprezintฤ „primul caz în care bolลevicii au putut sฤ-ลi exporte revoluลฃia”, în sensul cฤ au reuลit sฤ instaureze puterea sovieticฤ într-un stat. ลi nu oricare, ci unul situat în chiar zona centralฤ a Europei. „Încฤ de la începutul anului 1918, partidul bolลevic îi regrupase în rândul sฤu pe toลฃi simpatizanลฃii neruลi într-o Federaลฃie a grupurilor comuniste strฤine. La Moscova exista deci un Grup ungur, format în esenลฃฤ din foลti prizonieri de rฤzboi care, chiar în octombrie 1918, trimise vreo douฤzeci dintre membri în Ungaria. La 4 noiembrie a fost fondat la Budapesta Partidul Comunist din Ungaria (PCU), condus în curând de Béla Kun. Prizonier de rฤzboi, Kun se ralia se cu entuziasm la revoluลฃia bolลevicฤ astfel încât deveni, în aprilie 1918, preลedintele Federaลฃiei grupurilor strฤine. Sosit în Ungaria în noiembrie, în compania a optzeci de militanลฃi, a fost ales în fruntea Partidului.” (cf. Le livre noir du communisme, p. 300).
O altฤ sursฤ: „Dosare ultrasecrete”, suplimentul cotidianului „Ziua” (nr. 544/24.01.2009), afirmฤ, sub semnฤtura lui Vladimir Alexe, cฤ, dupฤ înfrângerea trupelor bolลevice ale Republicii Sovietice Ungare de cฤtre Armata Regalฤ Românฤ (care a ocupat Budapesta la 06.08.1919), principalii lideri bolลevici au fugit din Ungaria. Béla Kun ลi alลฃi kuneriลti s-au refugiat în Austria, unde se afla la putere un guvern social-democrat. Au fost însฤ arestaลฃi ลi au rฤmas într-un lagฤr pânฤ în iulie 1920, când un acord pentru schimbul de prizonieri intervenit între Austria ลi Rusia sovieticฤ a permis unui numฤr de 415 kuneriลti refugierea la Moscova. La Moscova, Béla Kun a intrat în rândul Partidului Comunist (bolลevic) din Rusia sovieticฤ. A primit cetฤลฃenia sovieticฤ ลi a fost numit în conducerea Kominternului, rฤspunzând de Germania, Austria, Cehoslovacia ลi România.