Cum era de aลteptat, defectorul Sorin Frunzฤverde a fost gratulat de fostul sฤu ลef de partid, vizibil posomorât, cu termenul de „trฤdฤtor”. Aลa o fi, dar pe durata guvernฤrii sale permanent urmฤritฤ de ghinioane Emil Boc nu a avut nimic de obiectat împotriva primirii unui numฤr impresionant de traseiลti ลi/sau defectori din toate cotloanele opoziลฃiei, afluenลฃa acestora fiind, de fapt, unul dintre puลฃinele motive de zâmbet ale fostului premier pe perioada mandatului sฤu. PDL culege acum ceea ce a semฤnat: a girat o practicฤ nocivฤ, iar acum simte pe pielea sa perniciozitatea acesteia o datฤ cu plecarea, cu surle ลi trâmbiลฃe, a unuia dintre baronii sฤi locali în fruntea unui mare numฤr de primari. Raportarea lui Frunzฤverde la exerciลฃiul puterii se demonstreazฤ, fireลte, una profund nerealistฤ.
Retorica sa principialฤ a lฤsat ลi ea mult de dorit – inclusiv din punct de vedere al logicii. A-ลi motiva plecarea la o alianลฃฤ de stânga cu nevoia clฤdirii unei „drepte moderne” este o jignire adusฤ inteligenลฃei opiniei publice din România. Dacฤ vorbea mai pe ลleau, impactul mesajului sฤu ar fi fost categoric mai mare. Putea sฤ explice cฤ veterani de partid precum domnia sa au fost neglijaลฃi în ultimii ani, pe când defectorii sosiลฃi din PSD au ajuns rapid paraลutaลฃi în guvern. Sau cฤ Traian Bฤsescu s-a folosit de maleabilul Boc ca de o trambulinฤ pentru o serie de acrobaลฃii politice, printre care ลi receptivitatea faลฃฤ de influenลฃe din exterior.
Pânฤ acum, Frunzฤverde ลi-a semnalat nemulลฃumirile mai mult ca oricare alt baron local al partidului, nescutindu-l nici pe Traian Bฤsescu de remarce acide. Setul de reforme al Monicฤi Macovei vizând mai întâi justiลฃia ลi ulterior propriul partid l-a lฤsat mereu rece. S-a distanลฃat grabnic de mฤsurile de austeritate adoptate de Guvernul Boc în 2010, iar de atunci s-a numฤrat printre cei mai mari critici ai ลefului de partid ลi de guvern. Asemenea altor regiuni dezindustrializate, Caraล-Severin duce o lipsฤ acutฤ de finanลฃare – în special dupฤ refuzul premierului Ungureanu de a mai aloca, aidoma lui Boc, bani din fondul de rezervฤ al primului-ministru pentru varii proiecte, mai mult sau mai puลฃin transparente, ale autoritฤลฃilor locale. Penuria este agravatฤ, desigur, ลi de incapacitatea statului de a creลte simลฃitor rata absorbลฃiei fondurilor europene pentru depฤลirea interminabilei secete financiare.
Uลa trântitฤ de noul premier în nasul liderilor PDL în condiลฃiile în care supravieลฃuirea guvernului depinde de voturile acestui partid va fi fost, cu mare probabilitate, picฤtura care a umplut paharul unor politicieni obiลnuiลฃi sฤ sifoneze bugetul statului fฤrฤ milฤ într-un an electoral. Prin prisma politicianului neaoล, o cursฤ electoralฤ fฤrฤ „pomeni” consistente rฤmâne inimaginabilฤ – iar din punctul de vedere al pedeliลtilor mai ales în condiลฃiile actualei conjuncturi deloc favorabile lor. Dar MRU s-a demonstrat complet necooperant în aceastฤ chestiune, preferând sฤ pฤrฤseascฤ inopinat sala de ลedinลฃฤ. Poziลฃia premierului, deลi absolut lฤudabilฤ din punct de vedere etic, nu a fost însฤ ลi ultradiplomaticฤ – puลฃin mai multฤ indulgenลฃฤ faลฃฤ de partidul care îl susลฃine în locul unei impacienลฃe tipic bฤsesciene nu ar fi stricat.
În apฤrarea PDL meritฤ amintit cฤ o serie de politicieni din rândurile sale se strฤduiesc de ani buni sฤ introducฤ un nou set de reguli politice în vederea transparentizฤrii procesului de achiziลฃii publice. Dar eforturile vizând modificarea Constituลฃiei, reforma electoralฤ sau consolidarea ANI pentru o monitorizare cât mai riguroasฤ a afacerilor elitei politico-economice au fost constant anihilate de opoziลฃie, cu sprijinul nemijlocit al UDMR ลi, uneori, chiar ลi al unor pedeliลti nemulลฃumiลฃi de perspectiva renunลฃฤrii la vechile metehne.
Sub Emil Boc, relaลฃia dintre conducerea centralฤ a partidului ลi unele aripi locale s-a deteriorat vizibil. Dacฤ planul fostului premier de comasare a alegerilor locale ลi parlamentare ar fi avut sorลฃi de izbândฤ, iar scrutinul ajungea organizat spre finele anului, acest clivaj putea fi, eventual, depฤลit sau mฤcar gestionat ca atare. Dar Boc, deลi a ajuns între timp degrevat de povara premieratului, este astฤzi complet paralizat. La ora actualฤ, par sฤ lipseascฤ pânฤ ลi cele mai elementare pregฤtiri pentru dificilul test al localelor, anunลฃarea candidaลฃilor pentru cursa de la Bucureลti cu nici nouฤ sฤptฤmâni înainte de startul acesteia fiind de-a dreptul ridicolฤ. În condiลฃiile în care conducerea centralฤ fuge de responsabilitate în asemenea hal, revoltele locale sunt nu doar previzibile, ci ลi cât se poate de fireลti.
Graลฃie lui Frunzฤverde, Crin Antonescu a revenit în prim-planul scenei politice pentru scurt timp – indubitabil spre satisfacลฃia sa, dat fiind cฤ leadershipul sฤu este din ce în ce mai ลifonat, ba din cauza propriilor gafe, ba ca urmare a criticilor pe care i le aduc o serie de activiลti de partid. Este improbabil ca liderul PNL sฤ-l fi întrebat pe arhimediatizatul defector dacฤ nu cumva aduce ลi niลte probleme serioase în partid, deลi denunลฃarea „statului poliลฃienesc” de cฤtre fostul baron pedelist ลi teama acestuia de interceptฤri telefonice ar fi trebuit sฤ-i dea lui Antonescu serios de gândit. Nu m-ar mira defel ca „Antenele” dedicate prezervฤrii moลtenirii politice a lui Ion Iliescu – mai exact perpetuarea unui sistem politic pus complet în slujba celor care îl conduc – sฤ demareze de mâine o amplฤ campanie dedicatฤ denunลฃฤrii „metodelor staliniste” curente, îndemnându-ลi publicul sฤ renunลฃe grabnic la utilizarea telefoanelor mobile ลi/sau fixe. Iar sub conducerea lui Emil Boc, PDL pare, din pฤcate, incapabil sฤ reziste unor asemenea asalturi, indiferent de derizoriul gunoiului cu care este bombardat.
Tom Gallagher este politolog
britanic. Volumul sฤu cel mai recent despre România este „Deceniul pier-dut al României: Mirajul integrฤrii europene dupฤ anul 2000″.