O majoritate a cetฤลฃenilor europeni (de exemplu peste 60% din fran–cezi ลi ger–mani) cred cฤ Turcia nu ar trebui sฤ devinฤ parte a Uniunii Europene. Opoziลฃia are varii motive – unele valide, altele fondate pe prejudecฤลฃi: Turcia e prea mare; muncitorii turci ar putea invada alte state membre; Turcia are un dosar problematic al drepturilor omului; Turcia asupreลte kurzii; Turcia nu ลi-a rezolvat problemele cu Grecia legate de Cipru.
Dar principalul motiv este cฤ Turcia, o ลฃarฤ majoritar musulmanฤ, guvernatฤ de un partid musulman, e privitฤ ca un corp prea strฤin. În cuvintele fostului preลedinte francez Valéry Giscard d’Estaing, unul dintre autorii Constituลฃiei UE, „Turcia nu e o ลฃarฤ europeanฤ”.
Un enunลฃ greu de înghiลฃit pentru elita secularฤ, occidentalizatฤ din Turcia, care a investit decenii, dacฤ nu mai mult, în încercarea de a-ลi demonstra buna-credinลฃฤ europeanฤ. Recent, un turc foarte ลcolit, care lucra pentru o organizaลฃie internaลฃionalฤ, mi-a spus: „Jucฤm fotbal cu ei, cântฤm cu ei la TV, facem afaceri cu ei, ne-am îmbunฤtฤลฃit situaลฃia drepturilor omului, ne-am democratizat politica. Facem tot ce ne cer ลi totuลi nu ne vor”.
„Aลa e”, vine replica unei turcoaice din apropierea noastrฤ, vorbitoare fluentฤ de englezฤ, cu state vechi la Londra ลi în ONG-uri de promovare a drepturilor omului, fiind la rândul ei închisฤ în anii 1980 pentru opoziลฃia faลฃฤ de regimul militar: „Urฤsc Europa. Nu sunt europeanฤ ลi oricum, cui îi trebuie Europa?”.
Bunฤ întrebare. În timp ce criza din Grecia sfâลie tivul zonei euro, economia Turciei e în creลtere accentuatฤ. Sigur, „Europa” a fost mulลฃi ani un simbol, nu doar al bogฤลฃiei, ci ลi al politicilor liberale, al societฤลฃilor deschise ลi drepturilor omului. Iar societatea turcฤ a profitat mult din încercarea – nici perfectฤ, nici dusฤ la bun sfârลit încฤ – de a se ridica la standardele europene.
Dar tot mai mulลฃi europeni sunt deziluzionaลฃi de Uniune. Departe de a fi un model de democraลฃie, UE este asociatฤ cu un mandarinat arogant ลi rupt de realitate, care emite regulamente ลi edicte cu un dispreลฃ paternalist ลi sfidฤtor pentru cetฤลฃenii obiลnuiลฃi. Iar unele dintre noile sale state membre – România, Bulgaria ลi Ungaria, de exemplu – nu se plaseazฤ tocmai pe culmile democraลฃiei liberale deschise.
Aลa cฤ dacฤ nici europenii nu cred în propria Uniune, de ce sฤโลi doreascฤ Turcia sฤ adere la ea? De fapt, femeii care protesta, afirmând cฤ urฤลte Europa, i-ar plฤcea încฤ foarte mult sฤ vadฤ Turcia în UE. Veninul ei era cel al unei iubite respinse.
Membrii elitei seculare, pro-europene, care a guvernat cvasi-permanent de când Kemal Atatürk a fondat Republica din 1923, sunt acum supuลi unei duble presiuni. Obstrucลฃionaลฃi de UE, ei sunt împinลi din poziลฃiile lor privilegiate de o nouฤ elitฤ, mai provincialฤ, mai religioasฤ, mai puลฃin liberalฤ, dar nu neapฤrat mai puลฃin democraticฤ – o cohortฤ întruchipatฤ de foarte popularul prim-ministru Recep Tayyip Erdoฤan.
Pentru aceลti turci occidentalizaลฃi, acceptarea de cฤtre UE reprezintฤ un fel de perfuzie care sฤ-i imunizeze faลฃฤ de curentele populismului islamic reprezentat de Erdoฤan. ลi chiar au nevoie de încurajare, pentru cฤ or fi islamiลtii lui Erdoฤan democraลฃi, dar seculariลtii, per ansamblu, sunt mai liberali.
Dar vechea elitฤ privilegiatฤ nu e singurul grup din Turcia care ar urma sฤ profite din integrarea în Europa. Minoritฤลฃilor le merge bine în interiorul unor imperii, în special al celor binevoitoare. La fel ca scoลฃienii ลi catalanii, kurzii din Turcia sunt în favoarea intrฤrii în UE, pentru cฤ le oferฤ un refugiu faลฃฤ de majoritatea din propria ลฃarฤ.
Înseลi dimensiunile Turciei ลi ale populaลฃiei sale îngrijoreazฤ europenii, nu fฤrฤ motiv. Dar frica e probabil exageratฤ. Acum, cฤ economia Turciei e în plin boom, vor exista mai puลฃine motive pentru turcii mai sฤraci sฤ-ลi caute de muncฤ în alte ลฃฤri, cu atât mai puลฃin pentru a le „invada”. Iar dacฤ numฤrul mare de membri din UE va fi un obstacol împotriva unui viitor stat federal, acest lucru s-ar putea sฤ nu fie prea rฤu. Oricum, e improbabil ca adฤugarea Turciei sฤ facฤ diferenลฃa crucialฤ.
Din perspectiva turcilor cu vederi occidentale, mândria de a deveni parte a UE e poate mai puลฃin importantฤ decât durerea respingerii. Dar acelaลi lucru se poate spune despre europeni. Dacฤ cea mai occidentalizatฤ, mai modernฤ ลi democraticฤ republicฤ a lumii islamice s-ar înฤcri din cauza unor resentimente anti-europene, acest rezultat nu ar fi deloc bun pentru Occident – sau chiar pentru întreaga lume.
Turcia e într-o bunฤ poziลฃie de a ghida alte state musulmane într-o direcลฃie mai liberal-democraticฤ. În plus, cu o perspectivฤ realฤ de a se alฤtura Europei, Turcia ar fi mai bine plasatฤ pentru a dezamorsa actualele ลi potenลฃialele tensiuni dintre Europa ลi Orientul Mijlociu. Fฤrฤ Turcia, implicarea UE în Orientul Mijlociu încฤ aratฤ a imperialism occidental.
Perspectiva Turciei de a fi primitฤ în UE ar disipa ลi ideea vetustฤ cฤ Europa reprezintฤ creลtinฤtatea. Sigur cฤ religiile creลtine au contribuit la formarea civilizaลฃiei europene. Dar nu toลฃi cetฤลฃenii europeni sunt creลtini practicanลฃi. Mulลฃi nici mฤcar nu sunt creลtini.
Dacฤ o democraลฃie mare, cu o populaลฃie majoritar musulmanฤ, poate deveni membrฤ a UE, va fi de asemenea mai uลor ca musulmanii francezi, britanici, olandezi sau germani sฤ fie acceptaลฃi ca europeni. Cei care cred cฤ interesele comune ลi instituลฃiile liberale sunt ceea ce ar trebui sฤ defineascฤ UE ar avea de câลtigat de pe urma acceptฤrii acestei abordฤri. Cei care cautฤ o identitate europeanฤ bazatฤ pe culturฤ ลi religie îi vor rezista.
Din pฤcate, în aceste vremuri de crizฤ economicฤ, naลฃionalism în ascensiune ลi populism egoist, ลansele unei ลฃฤri musulmane de a intra în UE sunt slabe, ca sฤ nu spunem mai mult. Un asemenea proces nu poate fi impus oamenilor. A insista asupra aderฤrii împotriva voinลฃei majoritฤลฃii cetฤลฃenilor europeni ar avea fix acea alurฤ de paternalism nedemocratic din cauza cฤruia deja mulลฃi europeni întorc spatele UE.
Dar majoritatea nu are întotdeauna dreptate. Iar timpurile sโar putea schimba. Pe de altฤ parte, s-ar putea totuลi sฤ ajungem sฤ regretฤm cฤ timpurile nu se schimbฤ destul de repede.
IAN BURUMA PREDฤ DEMOCRAลขIE ลI DREPTURILE OMULUI LA BARD COLLEGE ลI ESTE AUTORUL CฤRลขII „TAMING THE GODS: RELIGION AND DEMOCRACY ON THREE CONTINENTS” „(ÎMBLÂNZIREA ZEILOR: RELIGIE ลI DEMOCRAลขIE PE TREI CONTINENTE”).
COPYRIGHT: PROJECT SYNDICATE, 2011.
WWW.PROJECT-SYNDICATE.ORG
PODCAST (ÎN ENGLEZฤ): HTTP://MEDIA.BLUBRRY.COM/PS/MEDIA.LIBSYN.COM/MEDIA/PS/BURUMA52.MP3